(KNACKNING)
-En olycka har hänt er väninna. -Väninna? Min syster...
Jag ska lägga dig annorlunda så du ligger skönare.
-Gud, vad är det som har hänt? -Hon har svimmat. Jag vänder henne.
-Är det nån fara? -Det tror jag inte. Känner du henne?
Var är Melker?
Jag vet inte.
Jag vänder dig, så ligger du skönare.
Mot styrbord...följ helikoptern.
Ta en av de här.
-Du måste sova en stund. -Nej...
Jag måste försöka ta och ringa igen.
Till min man...
(MOTORLJUD FRÅN HELIKOPTRAR)
Hallå...
Är det Albyskolan?
Det hörs så dåligt.
Ja, jag söker Mikael Hagberg. Ni kanske kan koppla mig till honom.
Ja, han är slöjdlärare.
Ja, det är mycket viktigt.
(TELEFONEN)
Kan du ta det, Steffe?
Steffe... Ja, fast han verkar lite upptagen nu.
-Det är till dig. -Fråga om jag kan ta det sen.
Nej, det är visst nåt jävligt viktigt.
(RADIORÖST PÅ DANSKA)
Är det första gången du är här?
Ja.
Här kommer du att få det bra. Det kan jag lova dig.
Mikael...?
Hej.
Hej, Torun.
Jag kom så fort jag kunde.
Det fanns ingen plats på ett-planet, så jag kunde inte komma fortare.
Var är Sebastian?
Sebastian är med Ellen i hennes rum.
Mikael...
Jag tycker inte att du ska prata med Ellen nu.
Det var inte Ellens fel. Det var mitt fel.
Det förstår du väl?
Men, herregud! Inte var det ditt fel.
Jag menar...du sov ju. Det var en fruktansvärd olycka.
Det var ingens fel. En fruktansvärd olycka.
Men har man gett upp hoppet att finna honom? I samhället?
Ja, jag...
Jag menar han kan ju ha...
Ja, jag vet inte men...
Han kan ju ha rymt. Va?
Torun, han kan ju ha rymt.
Ja...
Det kan ju ingen veta.
Ja, då kan alla ta ett sista farväl.
Om ni går fram en efter en, lägger en blomma eller säger några sista ord.
Du kommer aldrig att försvinna ur mitt hjärta.
Min Melker...som har varit mig till en så stor glädje.
Nu...
Nu är du i himlen.
Där är du.
Det är svårt att säga nånting.
I en sån här situation känns det svårt att säga...ja, det man vill, men...
Men jag vill ändå säga att din farbror som jag tror du gärna hälsade på-
-att han har aldrig någonsin känt en så stor sorg.
Även om det kanske låter konstigt, så känner jag ensamhet nu...här i dag.
Jag känner det som om det aldrig skulle finnas nån fortsättning mer-
-nu när du är borta och jag aldrig får se dig mer.
Tack.
Tack för att du fanns till.
(SNYFTNINGAR)
Ja, då är det nog dags för mig också att lämna er lite åt er själva.
Kanske ni kan köra Ellen hem? Ni bor åt samma håll.
-Nej, jag måste ta hand om mamma. -Hon kan väl ta hand om sig själv.
Tack, men jag stannar ett tag.
-Adjö, då. -Tack så mycket.
Tack, det var vackert det du citerade ur Höga Visan.
Tackar.
Ni ska inte tveka att söka upp mig om ni känner så.
När som helst.
-Vad sysslar du med? -Jag ville bara hjälpa till.
-Har jag bett om det? -Lugna ner dig, Torun.
Jag vill att du går nu.
Jag vill att du går nu!
Jag tror att Torun och Mikael vill vara för sig själva nu.
Vad är det?
-Vadå, va? -Vadå...
Ber du?
Nej, jag vet inte.
Jag försökte.
Men jag kan inte det.
Jag kan inte be.
Jag kan inte det heller.
(SKRATT)
Är det ditt?
Vad äckligt!
Är det inte du som ska vara så praktisk?
Jag är väldigt praktisk när det gäller.
Mikael...
Du är alldeles svart i ansiktet.
-Är jag svart? Är jag det? -Ja.
Det var värst vad ni var glada.
Ja.
Ja...
-Förlåt, då. -Nej, jag menade inte så.
Hej, vad bra!
Sebastian ska ju gå här i fortsättningen också.
Jo, Torun, du kanske kan följa med och titta på det här.
Jag vet inte riktigt vad man ska göra med det här. Ni kanske ska ha det.
-Jag vet inte. -Jo, men teckningarna är ju fina.
-Är det här Melkers? -Ja.
Jag tror att det var den där som skulle föreställa moln.
-Sa han det? -Ja.
Jaha.
Ja...
Moln.
TV-RÖST: Vi räknar med att de första bilderna...här kommer de!
Det är bilder vi får just nu från den ryska televisionen.
Det är en rysk kollega som berättar vad som har hänt.
Enligt de uppgifter vi fått nu är det ett Jumbo-Jet som har störtat.
Var är tårtan?
Tårtan till Sebastian. Säg inte att du har glömt det också.
-Vad ska vi nu fira honom med? -Vi kan väl köpa en nu.
Det är omöjligt att lita på dig. Han ska ju få tårta när han vaknar.
-Vad väser du för? Du viskar. -Han sover ju.
Du är förbannad, eller hur? Varför hörs det inte att du är det?
Kan jag få höra hur förbannad du är?
Du har rätt. Vi kan köpa en tårta nu i stället.
Stackars dig.
Kom!
TV-RÖST: Vi får bilderna från den ryska televisionen.
Här ser vi en person som får första hjälpen utanför huset här.
Räddningspersonalen häller på vatten, säkert för att kyla ner brännskador.
Det såg ut som om patienten också fick hjälp med andningen, med syrgas.
Förmodligen på grund av rökskador. Med detta avslutar vi Rapport.
Vi återkommer i morgon med detaljer om olyckan när ett tyskt flygplan-
-störtade i ett bostadsområde utanför Moskva. God kväll.
Bär du in Sebastian till sig...
God natt.
Vad är det?
Nej. Vadå?
Du har ju sagt att du ville att vi skulle försöka...
-Ja. -Vadå "ja"?
(DJUP SUCK)
Jag fixar det inte. Då känner jag det som ett krav.
Jag vet. Men du fattar väl att det blir inget om vi inte gör nåt?
Ja.
Äh, jag vet inte.
Mikael...
Om jag ska vara uppriktig mot dig, så tycker jag att du...använder...
Observera att jag inte sa "utnyttjar".
Jag tycker att du använder Melkers död...
Bara för att det är en...
-Ja, vad ska jag säga? -Perfekt ursäkt.
Jag köpte den här när jag var på Rhodos.
Ibland är det som om hon försöker sabba för sig.
Hon vill att jag ska göra henne illa, som om det skulle kompensera...
Ja...hennes skuld.
Ja, det är ju inte så lätt för mig att sätta mig in i det där.
Vet du hur gammal jag är?
Ja, vadå, du är väl 42. Det måste du väl vara?
Ja, jag är 42.
Vill du ha mer?
Jag har ju inga erfarenheter.
Ja, hur då?
Och nu är jag väl tvungen att... förmodar jag...
-Menar du att du måste sälja gården? -Våran gård.
På nåt sätt måste jag få det här utagerat.
Ja, jo, jo...
-Det förstår jag också. -Men jag menar inte gården.
Nej, nej, nej...
Men Torun...
Vi kan ju inte få det ogjort.
Melker får vi aldrig mer tillbaka, men...
Men hur...
Hur ska man sörja egentligen?
Jag vet inte det.
Är hon väldigt...?
Ja, det förstår jag ju att hon är väldigt deprimerad. Det är klart.
Nej, men hon vill bli straffad.
-Straffad? -Ja, just det.
Jaha.
Ja, det är ju svårt.
Jag ser du har målat om köksskåpen. Samma färg som när vi var barn.
Ja, chokladbrunt.
Det var väl närmast chokladbrunt, vill jag minnas.
(HUNDSKALL)
Det är en kille i telefon som har en trea på Gärdet.
-Hallå... -Hej! Bra att du kom.
-Ja, var ligger den, då? -Hej, Sebastian.
Jaha, ja, det verkar klart intressant.
(DRAGSPELSMUSIK)
-Problemet är ju växeln. -Växeln?
Går man inte via Taxi, Stockholm, måste man ha egen.
På mitt jobb har de köpt nya datorer, så jag fick en dator och en skrivare.
Du har ju läst vad jag har skrivit. Det är bra, eller hur?
Man vet hur folk funkar. De kan inte få in 30 nummer till i sina skallar.
Låter dumt att säga det själv, men...
På jobbet tyckte de jag skrev som Ulf. Ulf Lundell, alltså.
Så där med långa meningar. Lite hektiskt, intensivt.
-Har du skickat in till nåt förlag, då? -Nej, de är ju ett gäng.
Som styr, alltså. Man måste känna nån. lngen idé. Vad var det du hette?
-Har du läst Pirsig? -Nej.
Han var populär i början av 70-talet. Han skriver om kvalitet. Du vet...zen.
-Du menar zenbuddhism? -Ja. På nåt sätt är det samma sak...
...med alla 130 000 stegen. Visste du att det är 130 000 i ett maraton?
Alltså maran i New York... Tänk dig. Blytung luft, cirka 25 grader Celsius.
-Vadå? -Ja, vadå?
Nej, förlåt, jag hörde inte.
Du får ursäkta mig. Jag... Ja?
Nej, men vadå? Jag berättade om maran.
I New York.
Nej, du vet...
Ja, vadå?
Nej...jag har förlorat ett barn precis.
Eller, ja...i somras.
Va?
Har du det? Jaså. Nej, men Gud!
Han skulle fylla fyra...i januari.
Men du...
Hur kom vi in på det där med New York?
Det är omöjligt att säga nånting om en sån sak.
Vad hemskt! Vad hette han?
Jag börjar känna mig lite trött. Har du tänkt stanna länge?
Jag skulle gärna stanna en stund till. Är klockan så mycket?
Ja.
Men...jag drar, då.
Jo, Torun, jag skulle vilja prata med dig om en grej.
-Vadå? Nu? -Ja.
Kan du hänga med ett tag?
-Vad är det? -Det går inte att prata om det här.
Är du sur, eller...?
Nej.
Vi ses.
Det är okej.
-Vadå? -Javisst.
Nej, men jag kommer.
(YTTERDÖRR ÖPPNAS)
(LÅGMÄLDA RÖSTER HÖRS)
Du vill inte ha nånting annat, då?
-Te har vi väl. -Te skulle vara okej.
-Jag tror att vi har lindblomste. -Är inte det sömngivande, rogivande?
Vill du inte ha det, då?
-Åh, var du vaken? -Ja.
-Har ni ansjovis hemma? -Ja, jag tror faktiskt att vi har det.
-Visst, två burkar. -För ni har väl potatis, mjölk och lök.
Jag är bra på Janssons frestelse om nån är hungrig.
Hej.
-Det här är Peter. -Hej.
Kan du inte sova?
Ja, jag kan ju skala den här.
-Ska ni äta? -Jag vet inte. Är du hungrig, mamma?
Hej, det är jag. Förlåt om jag väcker dig.
Men är mamma där?
Nej, men jag vill prata med henne. Det är ingenting.
Du får numret till bra frisör. Det är fundamentalt att bejaka sitt åldrande.
Grått hår i proportion till kroppen som i sin tur står i relation till själen.
Det är Ellen. Hon vill prata med dig, mamma. Jag vet inte vad det är.
-Vid den här tiden... -Det ligger mycket i vad du säger.
-Det var gott, det här. -Hej, vad är det?
-Du gillade det också? -Ja, för fan, det var kanon.
Vad jag har förstått, ska jag inte vara så generad som jag...borde vara.
Nej, men du fattar. Vadå? Försöker du ställa mig på nåt sätt, eller...?
Ja, jag tror jag förstår.
-Du, Mikael... -Ja.
-Du kan väl sova i vardagsrummet? -Ska han stanna?
-Har ni gästtandborste? -Har du tänkt sova här?
-Ja, vadå? Går inte det? -Nej, vadå?! Det går jag inte med på.
-Tror du inte jag har känslor? -Tror du inte att jag har det?
-Alltså, vad jag har fattat, så... -Du har inte fattat nånting.
-Du vet inte hur det är mellan oss. -Ta det lugnt! Det är inte Peters fel.
-Så jag ska se hur du drar hit karlar? -Mikael, inse fakta! Har vi nåt samliv?
-Vadå? -Har vi det?
Det betyder inte att jag stillatigande ska åse...hur det blir så här.
Om det är så...så kanske ni kan vänta lite grand.
-Du har ju sagt att du förstår mig. -Nej, det här är bara för mycket.
Jag tror att jag tar och går hem.
Peter...
-Det är hemskt när det blir så där. -Ja.
-Du kan läsa det, va? -Vadå?
Ta den, du också. Det vore kul att träffas.
Vi kan ju ses nån gång. - Hej då...Hildur, var det, va?
Vilka snygga skor du har. - Du skulle behöva nya skor.
Såna här Johnston and Murphy. Gorbatjov fick ett par av Reagan.
Vad är det? Du vill att jag ska gå.
Nej, jag öppnar bara dörren. Du ska ju ändå gå, så...
Ja...hej då.
Vi ses, hej.
Jag tyckte han var lite påflugen.
Men...
-Det ska ju inte jag avgöra. -Nej.
-Du får inte vara här. -Vad gör du?
-Gå! -Ja, men kommer du upp sen?
-Jag vill att mamma ska vara här. -Mamma är ju hemma.
Jag vill att mamma ska vara här!
Torun...
-Jag måste snacka. -Nej, men jag förstår det.
-Vadå? -Nej, men jag fick ingen glass.
Torun, du måste vakna!
Ja, vad är det?
-Kan vi inte bara strunta i det? -I vadå?
-Att du måste flytta. -Nej, men Mikael...
-Kan vi inte bara strunta i det? -Hur då?
-Torun! -Aj! Vad är det?
Men, Mikael... Det blir bäst för oss båda två.
Jag behöver det här nu och...
Om vi skulle ändra oss, då kan vi flytta ihop igen.
Men nu...nu måste jag...
Det är viktigt.
På vilket sätt känner du dig frånvarande?
Ja, det är bara det att jag helt enkelt inte vill vakna upp.
När jag sjunker ner...numera behöver jag ens inte tänka på mitt mantra.
Det sker uppskattningsvis fem, sex sekunder efter det att jag blundat.
Ja, då känner jag parallellt med det.
Och det är då ingen tanke. Det är bara en känsla.
En parallell känsla, ett slags sug.
Det är väl så att jag helt enkelt vill vara kvar i svärtan. l tomheten.
-Du vill inte upp. -Nej, jag vill vara kvar.
Men du kan väl meditera här för mig. Bara en stund, en minut.
-Nu? -Ja.
Ja, okej.
Och så långsamt öppnar du...ögonen.
Långsamt.
Och så öppnar...
...du ögonen.
Ja, det här är sovrummet.
-Är det...? -Vadå?
Jag tyckte det var en Erland Cullberg men det ser jag ju att det inte är.
-Du... -Ja?
Du kanske vill ha lite vin?
Ja...ja...
Du tycker väl att det är...
-Ja, jag vet inte... -Underligt?
Nej, vadå?
Ja, att jag ringde.
Nej, det är väl...
Det är väl...konstigt. När jag ringde måste du ha blivit lite...
-Förvånad? -Ja.
Men...
Ja?
Ja...
Ja, vadå?
Bara det att jag känner mig så...
Att jag känner mig så hemskt ensam.
Ja, det kan jag förstå.
Jag vet inte.
Ja, det kanske är dumt...
Jag skulle bara vilja...
...att vi kunde...krama om varandra.
-Vet du en sak? -Nej, vadå?
Du har en...fantastisk...
En otroligt fin stjärt.
-Mycket... -Va?
Mycket finare än Toruns.
-Hej. -Hej.
Nej, ta inte av dig, Sebastian. Vi ska gå med en gång.
-Fungerar teven? -Jag har med mig mitt plan.
-Vad bra! -Det är bättre länder här på mattan.
-Huset är sålt nu. -Ja, du sa det.
Vet du vad jag ska göra med min del? Satsa den i Ralfs och min gård.
-Nu när jag bor där känns det rätt. -Alltihop?
Ja, då behöver man ju inte sälja. Då klarar det sig, ett tag i alla fall.
-Du är snäll, du, Mikael. -Tycker du? Då kanske...
-Ja, du menar mot brorsan. -Sebastian!
-Mikael... -Ja.
-Vet du vad som har hänt? -Nej, vadå?
Det känns svårt att säga det här. Nej, jag säger det sen.
Vad är det som har hänt?
Va?
Jag är med barn igen.
-Kan du nåt om stjärntecken? -Nej, jag vet inte.
Han eller hon ska födas i slutet av september.
-Vad blir det då? -Jag vet inte.
Nej, inte jag heller.
Egentligen konstigt att jag inte har intresserat mig för stjärntecken.
Det beror nog på nån underliggande psykologisk orsak.
Tror du det?
Kom, då! Kom!
Kom!
-Alltså, detta är tamejfan skandal. -Ja, det kan man ju tycka.
Det är inte bara ungarna som känner av det.
Jag har huvudvärk varenda gång jag går härifrån. Du kommer känna av det.
Det ska inte vara fel på ventilations- systemet. Detta är en nyhet för mig.
-Men känner du inte? -Vadå?
Känner du inte lukten?
Det verkar ju helt normalt.
-Vad gör du? -Hej.
-Ja, vad är det? -Jag är så ledsen.
Ja, jag förstår det, men... Du kan ju bara inte hålla på så här.
Nej, jag vet, inte i längden.
Ska du gå nu, då? Jag vill inte att du stannar här.
-Du, Torun... -Ja?
-Du har inte den där mannen här? -Vem?
-Ja, den där, du vet. -Naturligtvis inte.
Jag kan inte komma in och titta?
(DÖRR ÖPPNAS)
-Hej. -Hej.
Ja, jag skulle bara se.
-Ja, jag får väl gå, då. -Ja, det är bäst för oss båda två.
Ja...
-Vad menar du med det? -Ja, vadå?
Ja, jag tänkte...
Nej, jag tänkte att...
-Nej, jag tänkte nog fel. -Nej...
-Du får komma in och titta. -Vadå, menar du nu?
-Ja, om du tror att det är nån. -Jaha, ja.
Nej, det kanske inte behövs.
Hej då.
Hej då, Mikael.
Ja, hej då.
Ja, det är möjligt att jag är en förhållandevis intolerant människa.
Hur kan du säga så?
Jo, fast jag är Ellens mor...
...så kan jag...
Om jag nu ska vara helt frank med dig-
-så kan jag inte helhjärtat förstå mig på henne, hennes...
Ja, vad ska man säga? Hennes livspessimism.
Ja, jag vet. Jag vet att det måste låta hårt för dig, men...
Men man måste ju kunna stå pall för de djupaste förlusterna.
Det är ju, hur olustigt det än låter...
...en del av livet.
Också de...
Jag minns min första natt ensam efter det att Vidar hade gått bort.
Jag minns hur jag låg där...
Det var som en hemsk dröm, som jag räknade med att-
-mycket snart vakna upp ifrån.
Men så tittade jag bara upp i taket i vårt sovrum.
Taket med den där takfrisen...
Tack.
-Förstår du hur jag menar? -Du glömmer en sak.
Man kan aldrig sätta sig in i nån annan så helt och hållet-
-att man kan döma hur den personen borde reagera.
Om vi på allvar tänker oss in i att Jesus Kristus dog på korset...
Låt bli det där! Mormor och jag pratar.
-Var var jag? -Jesus på korset.
Ja. Om han nu var en historisk person, det var han ju säkert...
Skulle han då inte ha rätt? Skulle han då inte stiga upp...till himmelriket?
Det kan ju ha varit en stor gigantisk bluff.
Att han bara dog då, som ingenting liksom.
Men...ta buddhisterna och muslimerna. Skulle de då ha fel?
Ganska garanterat är det så att alla har rätt.
Tror du det?
-Hej. -Hej.
-Är du här? -Javisst.
Ska du äta, eller...?
-Torun är också här. -Jaha.
Ska du inte gå in?
Jag tänkte...
Jag ska gå in här.
-Jag har följt henne hit. -Jaha.
-Jag följer efter henne. -Jaså? Varför det?
-Ja, du måste förstå mig. -Ja, men...
Jag älskar henne så mycket. Jag förstår att det här är sjukt.
Så du har följt efter henne ända hit ut?
-Visste inte att hon skulle träffa dig. -Nej.
Hon ska inte träffa nån annan här?
Nej. Nej, det ska hon inte göra. Vi ska in till stan efteråt.
Ja...
Ja, ja, jag går väl, då.
-Ja. Hej då. -Hej.
-Kan du gråta, mamma? -Det är klart att jag kan gråta.
Det händer till och med att jag gråter när jag tittar på video.
När jag ser den där filmen, du vet, "Ömhetsbevis", till exempel.
Jag tycker gråten är så lätt.
Ja, den är för lätt.
Den är så oskyldig. Eller den är för enkel för att kunna göra nånting bra.
Det känns som...
Ja, det känns som om det vore fel att gråta.
Alltså, jag kan inte förklara. Men jag kan inte gråta.
Kära barn...
(KNACKNING)
Jag står inte ut. Torun, jag gör inte det.
Ända sen jag var liten har man aldrig kunnat lita på mig.
Det finns bokstavligt talat inget jag kan säga till dig.
-Angående det här? -Ja.
Vi har ju heller aldrig pratat om det.
Det var precis ett halvår sen i söndags.
Man ska inte tänka på det. Inte så, menar jag, som födelsedagar.
-Vi lever ju. -Ja.
Jag ser det som...
Det finns inget ord för det.
Det skulle finnas ett om inte "plikt" fick en att tänka på militärer.
Ja, då skulle man kunna säga att det var en plikt...att leva.
Ja, alltså att leva vidare.
Kanske det.
Ja, nu när vi lever.
Jag tror det. Antingen är du död eller så lever du.
Det finns inget val. Att leva som halvdöd.
Ja...
Sebastian! Sebastian!
-Har du gjort det här? Svara! -Ja.
Varför har du förstört Melkers teckningar?
Melker är död! Varför ha dem i lådan?
-Vad sa du att han var? -Död.
Passa dig väldigt noga...
-Varför har du förstört teckningarna? -Melker är ju död!
-Vad är det? -Men vadå?
Det förstår du väl att det gör mig ledsen om han förstör.
Sebastian...
MANSRÖST FRÅN BANDSPELAREN: Det måste vara en instinkt.
Du har ju också den. Visst har du det.
ANNAN MANSRÖST: Jag vet inte.
Jag skulle inte bli så entusiastisk som du, om jag kom på det.
-Du ser för fan glad ut. -Det var inte meningen.
(SKRATT)
Nej, jag förstår det också.
Jag tror att det ligger inmutat i våra gener, rädslan för modern.
Ja, man måste väl skilja två saker åt.
-Du skulle ju lika gärna kunna säga: -"Rädslan för fadern."
Jag försöker bara förklara för Sergej. Ja, att jag känner igen mig.
Ja, att man inte får blanda ihop det moderliga med sexualiteten.
-Han är klart inspirerad av Mishkin. -Ja, precis!
(ALLMÄNT SORL)
Vadå? Blev du sårad av att jag frågar?
Nej, herregud, hur kan du tro det? - Ha det så bra!
-Vad snackade ni om? -En sak, men klart att det inte är så.
Ja, vadå?
Jag frågade om känslorna från före- ställningen liksom följde med efteråt.
Ja, det...kan de väl.
-Kan de? -Ja, nej, vadå? Jag vet inte.
Allt kan väl hända?
Vad länge sen det var jag såg dig.
Man såg inte mycket av dig när du och Ellen var tillsammans.
Nej, jag är väl inte den där sociala personen.
-Det gör väl inget? -Du menar att nåt väger upp det?
Ja, kanske...sensibilitet.
-Vad säger du? -Om vadå?
Det där jag snackade om förut.
Åh, Gud...
-Mikael. -Ja...
Är du vaken?
Åh, jag drömde så hemskt.
Det var som ett...
Ja, det var som ett...sjukhus, en massa barn...
Säkert femtio...barn.
Och de...tittade på TV.
Och de var alldeles...tysta, och alldeles allvarliga.
Nej, men Gud...oj!
Va?
-Hej. -Hej.
-Du drömde något nu, eller...? -Ja.
Ja, jag fattade först inte att jag var här.
-Trodde du att du var hemma? -Ja, jag vet inte vad jag trodde.
Kan du inte sova?
Olof...
Det var så länge sen jag älskade med nån.
Jaså?
Ja...
Kan inte du älska med mig?
-Du menar att vi ska göra det nu? -Ja, men jag vet inte.
-Vill du inte det? -Nej.
-Inte när du säger så. -Vadå?
Jag kan inte...
Jag klarar inte av att känna... Nej, jag vet inte hur jag ska säga det.
Nej, vadå? Du behöver inte.
Nej, men jag klarar inte av att känna det som nåt man måste göra.
Det bara är så.
Du fattar, va?
-Kan du sova nu? -Ja, det kan jag säkert.
(SNARKNlNGAR)
-Mamma svarade inte. -Nähä, du får ringa senare.
-Var kan hon vara? -Ja, jag vet inte var hon är.
-Du kan väl gissa, åtminstone? -Hon kan vara precis var som helst.
Det kan hon väl inte, heller. Inte i ditt huvud, till exempel.
Nej, förmodligen inte.
-Tror du att hon är hos nån annan? -Hon kanske är hos Ellen.
Pappa, du ser att Ralf, han kan gissa! Men du...du kan inte gissa!
-Nej, varför skulle jag gissa? -Du kan ju ingenting.
Det är nåt med kärleken som är så...ja, pinsamt.
För en själv, alltså...
Om man tänker efter...du minns den där killen Yaya, från Gambia...
-Ja, vad är det med honom? -Han är ju kvar i Sverige.
Jag såg honom för några veckor sen. Med tanke på mitt strul med killar...
Men, du förstår, det tog ett bra tag, faktiskt till igår-
-innan jag ens för mig själv kunde erkänna: Yaya är min största kärlek!
-Det är ju in i helvete pinsamt. -Nej, men hur då, då?
Ja, du vet. Jag vet inte hur jag ska säga det. Hans...
Fattar du? Hans hängivenhet... Han kunde knulla mig...
Du vet, det kunde gå för honom fyra, fem gånger.
Han kunde hålla på i sju, åtta timmar.
Och sen hans kuk... Alldeles...ja, du vet...
Så där gråsvartglänsande...
Ja, men jag har aldrig legat med en neger.
Du, det är en sak som jag borde tala om för dig.
Vadå?
Du kommer att bli väldigt arg.
-Men lova att inte ställa till en scen. -Vadå? Ska jag lova det, eller vadå?
Ellen...
Nej...det har du inte gjort.
Jag vet inte varför, men jag kände mig nästan tvungen att göra det.
Alltså, jag känner mig jävligt dum för det här.
Och det var inte alls, inte alls...bra.
Du har alltså...legat med Mikael?
Jag har alltid haft nån slags jävla underlägsenhetskänsla gentemot dig.
Och det tror du att du kan försvara dig med? Va? Tror du det?
Jag vet inte.
Vad ska jag säga, då?
Ja, du är bara en jävligt rutten människa, Ellen.
Det är det enda man kan säga om dig.
Vet du var den där klubben ligger som ska vara här nånstans?
-Vad sa du? -Vet du var den där klubben ligger?
-Vad säger du för något? -Kom igen, du har hört vad jag sagt.
Jaha, ja, ja...klubben. Klubben! Ja, ja...
Det är rakt fram och sen till vänster. Det märks, du märker det.
Tack.
-Vad sa du? -Tack!
Jaha, tack.
(SPRAKANDE)
(SKRATT)
Tjäna, hej.
Jag heter Zacke.
-Jag har inte sett dig tidigare här. -Nej. Hur så?
Det är jag som har stället, så jag är ju ofta här.
Nej, jag har aldrig varit här förut.
Jag kände för att gå ut och hörde att det här stället var öppet länge.
Till för dem som inte vill gå hem... Finns många konstiga människor här.
-Ja, kanske det. -Ja, jag gillar ju konstiga människor.
I själva verket så är ju alla konstiga.
Alltså, jag gillar alla människor. Jag är humanist...eller vad det heter.
-Det är jag också. -Konstig, eller...?
Jag menade det där andra.
Jag tror också på att människan ska leva ut det där hon har inom sig.
-Du, vet du vad jag har? -Nej.
Jag har ett förslag.
-Jaha? -Alltså, jag gör videor.
Ja, inte rockvideor. Nej, för fan. Jag gillar inte det. Gör du det?
Nej.
-Ja, men förstår du vad jag gör? -Du sysslar med porr, då.
-Vad vill du att jag ska göra? -Ja, nej, vadå?
-Du hade ett förslag. Vad var det? -Du är nyfiken. Jag ser det.
Och kanske är du nyfiken på hur det är, hur det går till...
-Jag har en lokal här bredvid precis. -Och vad skulle jag göra, då?
Ja...knulla.
Skulle jag knulla?
Det är ju upp till dig. Jag tvingar dig inte.
Jag har en kille som ställer upp och så står jag bakom kameran.
Sen är det bara upp till dig. Jag vet ju inte vad du vill vara.
Det kan ju vara grejer som du aldrig har gjort förut.
Jag har rätt bra sense för såna här vibbar, och jag känner att du...
Det skulle kunna vara nån lätt spanking, analt.
-Så jag sänder ut såna känslor? -Ja, det gör du. Du är ju den typen.
Dumt säga "typ", för alla människor är ju individer, det tycker jag också.
Men, jag menar, alltså...
Du är den där kåta hemmafrun eller kåta familjeflickan...
Du är jävligt ordentlig, liksom.
Sen har du de där tankarna under, alla de där tankarna...
-Jag har en man, jag har barn. -Ja, vadå? Det är ju perfekt.
Äh, jag vet inte om jag klarar av det, eller om jag vill.
Backar du ur, är det ingenting med det, utan du...känn dig för...
Det här var gott.
-Det behövde jag. -Ja...jo...
Hur är det med din man?
-Han är ute och reser, förstår jag. -Nej, han har flyttat till sin brorsa.
Ja, det var ju praktiskt, om man så säger.
Hans brorsa är bonde så han bor på en bondgård nu.
Jaså, jaha, du...
Så han har blivit bonde, också, då, eller...?
Nej, han är inte bonde.
Nähä...
Han är slöjdlärare.
Jaså, det är han.
Ja.
Och ungarna?
De är ute och leker, som jag fattar det som...
Melker är död. Det är bara Sebastian kvar.
Jaså.
-Är han död? -Ja.
Vad...?
Vad tragiskt!
Hur är det med dig?
Hur är det med dig? Va?
Hur är det?
Vi bryter här nu. Vi lägger av.
-Du, jag fixar en taxi här. -Det var länge sen jag grät.
Du, jag måste ställa dig en fråga.
Hallå, ja, Sångbyvägen 2.
-Vad heter du? -Hagberg.
Hagberg. Ja, det är bra.
Nej, men jag måste fråga dig, alltså. Det kanske verkar konstigt, men...
Är det sant, det där du sa? Att han är död.
Han drunknade.
Jesus Christ!
Du, jag är ledsen.
Det är jag också.
-Torun? Hej. -Hej.
-Ja, jag vet att det är tidigt. -Kom in.
Ja, jag ska väl gå upp till mig. Ni kan väl dricka kaffe så länge.
Ja, vill du ha nåt kaffe eller så?
Nej.
Jag ville bara...
...krama dig.
Du, Torun...
-Är det verkligen så smart? -Vadå?
-Nej, vi pratar om det sen. -Nej, vadå?
-Jo, men att åka dit igen? -Vad säger Sebastian?
Ska vi strunta i att resa dit där vi var förra sommaren och badade?
Jag vill dit. Det är fina sandstränder och det var ju där Melker drunknade.
-Välkommen. -Tack.
Välkommen. - Kan ni vara vänlig och fylla i den här?
Ja, vi har fint väder i år också, även om det har blåst mycket...
Och det regnade förra veckan, nån dag...
Varsågod. Ja, det här är ju ett annat rum.
Ja, det är klart. Ja, du menar ett annat än det de hade i fjol.
Ja, just det.
-Vad ska barnet heta, då? -Vi har inte pratat om det än.
-Inte Melker, i alla fall. -Nej, det får bli ett annat namn.
Vad tänker du på?
Det är likadant.
-Vadå? -Havet.
Havet är alltid likadant. Överallt, i hela världen.
Ja, om man är sjöman eller så, så ser man samma hav.
Ibland blir det högre vågor, så de kommer högre upp på stranden-
-och sånt där skummigt på vågorna också.
-Du menar gäss? -Ja.
Tänk om man var som havet.
Man slänger ner bildäck, vadsomhelst, i det, men det ser ändå likadant ut.
Tänk om man kunde få vad som helst i sig, vad som helst...
Av känslor och så.
Och ändå vara precis som havet, så där...
Ja, kroppen förändras ju inte så mycket.
Nej, det har du rätt i.
Inte så mycket.
Textning: Marianne Marty